TRAGEDIE PÅ ISLES OF SHOALS
TO UNGE KVINDER MYRDET
EN AF DE MEST MODBYDELIGE FORBRYDELSER I ØENS HISTORIE
Det var ikke mig!
Jeg sværger ved Gud! Det var ikke mig!
De piger var altid gode mod mig!
Jeg er uskyldig!
John, du kender mig da. Jeg har intet med de mord at gøre.
Jeg slår dig ihjel!
I må tro mig.
Er det den mand, som du så begå de skrækkelige mord?
Bare rolig. Du er i sikkerhed.
- Jesus elsker mig. - Djævlen elsker dig!
Jesus elsker mig...
Staten New Hampshire mod Louis Wagner.
- Indkald dit første vidne. - Vi indkalder Evan Christianson.
Hvad gjorde De, da De kom til Smuttynose?
Jeg gik op til huset og gik indenfor.
- Og hvad så De der? - Jeg så min kone ligge på gulvet.
Død eller levende?
- Din mor så lidt træt ud. - Hun skal nok klare det.
Men hvis hun ikke er vant til at have en femårig rendende...
Skulle vi ikke slappe af? Hvis du skal bekymre dig om Billie...
Okay, Thomas.
Hvad er der?
Ikke noget.
Jeg glæder mig til at se Rich. Det er længe siden sidst.
En weekend med min bror. Det er noget ganske særligt.
Jeg er fotograf på et blad. De skal lave en artikel om mordene.
Min svoger har en båd, så han kan sejle os til Smuttynose Island, -
- hvor mordene blev begået.
Vores datter blev hjemme hos farmor. Jeg troede, det ville blive en ferie.
Jean, det er Adaline. Adaline, min yndlingssvigerinde.
- Du har ikke andre. - En detalje.
Vi mødte Richs nye kæreste.
Jeg vidste ikke, han havde selskab.
Det er min mand, Thomas. Du hed Adaline, ikke?
- Jeg har mødt ham før. - Var det ikke til forfattermiddagen?
- Det er alt for længe siden. - Hvor skal vi stille alting?
Vi kunne ikke vide, at vi blot havde 17 timer tilbage. Eller 12. Eller tre.
Er det her?
"De to kvinder blev fundet i køkkenet. Kvalt og sønderlemmet med en økse."
- Er "sønderlemmet" ikke et skønt ord? - Fremragende.
Det her er godt. "Anethes nøgne lig ..."
"Anethe Christiansons nøgne lig var indsvøbt i et lagen, -
- som om morderen ikke kunne bære at se på sit værk, mens han drak te."
Hvor er det sygt at sidde og drikke te med to kvinder, man lige har myrdet.
Det her må være køkkenet, hvor de fandt ligene.
Derovre og...
...her.
Hjælp!
"Selv om Wagner blev dømt for mordene, diskuterer man stadig sagen i dag."
Jeg arbejder selv på teorien om Oswald og det ene skud.
Adaline håbede, du ville læse højt for os.
Fra det, du nu er i gang med. Vi er ikke kritikere.
VELKOMMEN TIL DEN HISTORISKE SMUTFYNOSE ISLAND
De fleste digtere har ordet i deres magt, -
- men de færreste har nosser til at tage fat på de store emner.
Jeg er ikke sikker på, om jeg ved, hvad de store emner er.
At blive forladt, at miste.
- Kastration. - Det problem får jeg nok aldrig.
- Chauvinisme? - Er det ikke lidt slidt?
Hvad med Yeats? Lovprisningen af menneskets fantasi.
- "Magikeren". - Melankoli. Det hele er melankolsk.
"Rummet genlyder af tomhed som en usvunget klokke."
Valentin Iremonger.
De største digtere bruger ord på en sådan måde, -
- at de aldrig kan tages tilbage.
Ja, det gør de.
"At adskille sig fra livet, -
- fra forjættende mysterier og salte skumsprøjt, -
-fra de alvorlige sigøjnerblikke -
- og lang-lemmede danserinders hellige, bitre hud, -
- utilsølet, men kun for en stund."
Hun har lært det udenad for din skyld.
Jeg stjal "bitre hud" fra Rich.
- Det har jeg da aldrig sagt. - Du var fuld.
Det er typisk dig. Du har læst mere end nogen anden, jeg kender, -
- men du lader, som om du helst vil drikke øl og se baseball.
Det kommer an på, hvem der kaster.
Hvorfra vidste Wagner, at mændene ikke var hjemme?
Jeg tænker stadig på de mord.
Hvor vidste han fra, at kvinderne var alene hjemme?
Han skulle ro tyve kilometer hjem, så hvorfor tage sig tid til en kop te?
- Og hvorfor kun dække den ene til? - Øksemordere er ofte ikke for kvikke.
Måske havde hun åbne øjne, så han følte sig anklaget.
Han kunne ikke holde ud, at hun så på ham.
Han handlede måske i affekt.
Men det er så intimt at bruge en økse.
Tænk på, hvor tæt man skal være på sit offer.
Vibrationerne i ens hænder og skaftet, når øksen rammer knoglerne.
Det varme blod, der sprøjter ud over ens ansigt.
Og da han står over hende, hører han hendes kvalte gispen.
Havde mordet været overlagt, ville han have brugt en pistol.
Jeg tror, morderen elskede en af dem, og han fik hende ved at myrde hende.
Det er en god forklaring.
Wagner...Han kom ind i huset.
Han tog øksen og svang den...
Gud være med os. Anethe...
Er hun kommet til skade?
Er hun okay? Maren?
Er hun okay?
Det var en underlig måde, jeg fik det at vide på.
Vores datter var indlagt.
Jean havde...
Ingen af os havde været opmærksomme på den infektion, hun havde haft.
Pludselig kunne hun ikke få luft. Vi fik hende indlagt med det samme.
Det var lungebetændelse.
Hun var lillebitte. Hun var seks uger gammel.
Der gik slanger ind i den ene ende og ud af den anden.
Hun kæmpede for at få vejret.
I sådan et øjeblik føler man håbet forvandle sig til sorg.
Smukt sagt.
Hun lå i en skide æske, en kuvøse.
- Den lignede en kiste. - Hvad er der galt?
Ikke noget.
Nogen fra komitéen fik fat i mig og fortalte, at jeg havde vundet.
Det anede jeg ikke. Undskyld.
Billie har det fint nu. Den lille rod.
Men dengang virkede det så ligegyldigt.
Jeg ved nok ikke, hvordan det føles at vinde Pulitzer-prisen.
Kærligheden raser altid mest, når man tror, den forlader en.
Thomas!
- Har du taget dig af vinen til maden? - Vinen?
- Vi skal snart spise. - Den er lige her.
Værsgo, Thomas, du er eksperten.
Hun havde et kødsår i panden, så den øvre del hang løst.
Venstre øre var næsten gennemskåret og separeret fra hovedet.
Der skulle et tungt våben til at forårsage den skade.
Det var sandsynligvis en økse.
De eneste, der vidste, de var alene, var Emil Ingerbretson, -
- fordi jeg bad ham give Maren besked, -
- og så Louis Wagner.
Hvornår kom De til Amerika, mrs. Hontvedt?
Jeg kom til Amerika for fem år siden med min mand John.
Han er fisker.
Vi kom, fordi man sagde, det var mulighedernes land.
Det kan ikke være her, John.
Det kan det da ikke være.
Sid ned og hvil dig.
Vi har ikke råd til at rejse hjem. Vi skal nok klare os.
Arbejde er det bedste middel mod melankoli.
Og selv om vinden blæste uden ophør, og mågerne skreg uafbrudt, -
- fandt vi styrke i vores arbejdsrytme.
Og hos Gud.
Min mand og jeg vænnede os til ensomheden.
Arbejdet generede mig ikke. Jeg beklagede mig aldrig.
Det var, hvad jeg var opdraget til.
Vinden snappede ordene fra os, så vi talte mindre med hinanden.
Og det hårde arbejde gav os mindre at tale om.
Det er bedre ikke at risikere at stille et ubehageligt spørgsmål -
- eller afsløre sine følelser for en, hvis det fører til utilsigtet smerte.
Jeg tror, det er bedre at tie og opretholde båndet.
Jeg vidste, at jeg aldrig kunne forlade øen, -
- og jeg måtte bide mig i kinden for ikke at bryde ud i en gråd, -
- der måske aldrig ville høre op.
Gider du give mig en drink?
Selvfølgelig.
Satans! Hurtigt!
I guder. Hjælp mig dog!
Kan du ikke lige hjælpe til?
- Der var noget, der blæste herover. - Tak.
- Hvad løber I sådan rundt for? - Ikke for noget.
Godt klaret.
Den får du aldrig.
Fotografering er på sin vis også poesi, ikke?
Man sætter verden i glas og ramme.
Det er måske en af de ting, der drager jer mod hinanden.
Synes du det, Thomas?
- Det lyder fornuftigt. - Jeg synes snarere, det er dyrisk.
To gadekryds, der snuser til hinanden i en gyde.
- Stop, mens legen er god. - Hvad får folk til at blive sammen?
Hvordan mødte I hinanden?
Thomas førte os sammen ved middagen.
Han ville af med mig, fordi jeg opførte mig som en nysgerrig groupie.
To sekunder efter jeg havde mødt ham, spurgte jeg, hvor hans ar kom fra.
Jeg kunne ikke undgå at bemærke det på fotoet på omslaget af digtsamlingen.
Han kunne med lethed have vendt sig, så man ikke kunne se det.
Men det gjorde han ikke.
Hvad svarede han?
Jeg sagde, at jeg var indblandet i en bilulykke som ung.
Føreren var beruset.
Jeg lægger måske for meget i det, men jeg følte, vi var beslægtede.
Jeg stak nemlig min arm igennem en rude engang.
Vi er løbet tør for vin.
Jeg er straks tilbage.
Jeg henter et viskestykke.
Anethe!
Thomas?
- Jeg tror ikke, det var ham. - Hvad for noget?
Jeg tror ikke, Wagner myrdede dem. Det var kvinden, der overlevede.
Jean, jeg trænger til at sove lidt. Jeg får sgu ikke lukket et øje her.
Maren?
- John, hvad er det? - Det er en lille kammerat til dig.
- Kan du lide ham? - Ja, jeg kan smaddergodt lide ham.
Tak.
Han skal hedde Ringe.
Du har fået brev hjemmefra.
- Har jeg det? - Ja.
Jeg troede aldrig, Evan ville skrive til mig.
Det er fra min søster Karen.
Vores far er død.
Hun kommer til Amerika.
Det går ikke. Vi har ingen ekstra seng.
Det gør ikke noget.
Jeg har alligevel sparet sammen til en ny skonnert.
- Er du søsyg? - Ja, lidt.
- Velkommen. - Vær forsigtig med kufferten.
Jeg er så søsyg. Jeg må have te og brød.
Hvordan har vores bror det?
Han har det fint.
- Er det det hele? - Har han ikke skrevet til dig?
- Jeg har kun fået ét brev. - I alle disse år?
Det overrasker mig. Jeg troede, vores bror var særligt glad for dig.
- Han har sikkert travlt. - Han havde da tid til at trøste mig.
Han inviterede mig på påskeferie. Og i teatret. Og til middag.
Og så boede vi på hotel.
Han har haft masser af fremgang og sparet penge sammen.
Han skal nok snart få øjnene op for en ung kvinde.
Måske kommer han til Amerika.
Nu er du fjollet. En mand, der trives i sit eget land, behøver ikke flygte.
Men han har det godt? Og er glad?
Det kan du tro. Han har det bedre end nogensinde.
Vi fandt arbejde til Karen samme forår på Appledore Island Hotel.
Jeg håbede, arbejdet ville holde hende beskæftiget.
- Har du sovet godt? - Ja.
Jeg er vist sidste mand på dæk.
- Vi kan ringe til Billie lidt senere. - Jeg har lige ringet.
- Det kunne du da godt have sagt. - De var på vej i parken.
- Har hun det godt? - Hun savner os.
Det kunne jeg høre. Det er lige meget. Vi er hjemme igen i morgen.
Hej, vi kan ikke svare lige nu, så læg en besked.
Hej, John.
Jeg har en ven med fra Portsmouth, der skal bo hos os.
Han lider lidt af gigt, men han er god arbejdskraft.
Men her er i forvejen så trangt.
Kom indenfor, Louis.
Louis Wagner, frue.
Du er fra Tyskland.
Jeg håber ikke, jeg bliver til besvær.
Det skal du ikke tænke på. En fra eller til.
Louis, lad mig vise dig dit værelse.
Kom bare op.
Jeg beklager, jeg er så stiv i det.
Du kommer nok snart til at skulle tage dig af mig og min gigt.
Har du noget imod det ekstra arbejde?
Jeg har aldrig noget imod arbejde.
Må jeg se dine hænder?
De er stærke. Det er godt.
Det hjælper at blive masseret. Vil du gøre det for mig?
Hvis min mand ikke protesterer.
Hvis han ikke ved det, protesterer han vel ikke.
De venter på dig på båden.
Nu kommer det igen. Jeg kan mærke det.
Gider du hjælpe mig over til sengen?
Tak.
Fir mig ned, Thomas.
Kære mr. Ptaisted.
Jeg er i Portsmouth den 15. april og vil meget gerne mødes med Dem.
Vær venlig at sende svar. Med venlig hilsen mrs. John Hontvedt.
Har du det ikke varmt? Skal vi tage en svømmetur?
- Prøv at se det her. - Hvad er det?
Det er et brev, Maren Hontvedt skrev til anklageren.
- Hvad synes du? - Det er ikke noget særligt.
- Kig på datoen. - Den 7. april 1875.
Det er to år efter rettergangen.
Hvad i alverden skulle Maren mødes med anklageren for?
Louis Wagner blev hængt tre uger efter, hun skrev brevet.
Måske kunne hun ikke holde skylden ud, så hun ville tilstå, inden han døde.
Tilstå? Jeg troede, du ville knipse et par billeder, ikke genåbne sagen.
- Er du ikke nysgerrig? - Jo.
Jeg vil tilbage til fastlandet og kigge lidt i domhuset i Portsmouth.
Måske er deres møde dokumenteret.
Vi er også ved at løbe tør for vin.
Thomas overgår sig selv.
Har du det okay?
Bedre end nogensinde.
"Det knurrer imod det på den dag, som når havet knurrer."
"Ser man ud over landet, -
- er der mørke og trængsel, -
- og lyset er blevet til mørke under skyerne."
- Du er god til at lave mad. - Vel er jeg ej.
Du har ret. Det smager stygt.
Jeg må være en idiot, siden jeg stadig spiser det.
- Du har det vist bedre. - Det er et mirakel.
Du er en barmhjertig søster.
Føler du dig ensom herude?
Selvfølgelig gør jeg ikke det. Jeg har jo min hund, Ringe.
Ja, din hund.
- Er han nok for dig? - Jeg har også min mand.
Hunden først, dernæst manden. Det er den sædvanlige rækkefølge.
Sådanne iagttagelser bør du holde for dig selv.
Jeg er også ensom. Det er derfor, jeg spørger.
Du er for ung til at være gift.
Jeg har bagt småkager.
- Vil du smage? - Det tror jeg ikke.
Du er den eneste lækkerbisken, jeg er interesseret i.
Man kan måske få en smagsprøve?
Du må ikke blive fornærmet. Jeg driller bare.
Du er ikke blevet drillet ret meget, er du vel?
Du må hellere gå.
Hvis du ønsker det.
Jeg vil gøre hvad som helst for at få dig.
Og afstod tiltalte så fra sine uønskede tilnærmelser?
Det gjorde han ikke, nej.
Kvinders motiver er altid mere skjulte end mænds.
Tror du, Jean har ret i, at det var kvinden?
- Det er altid kvinden. - Men en kvindelig øksemorder?
- Lizzie Borden. - Hun blev frifundet.
Juryen kunne ikke forestille sig en kvindelig øksemorder.
- Maren kløvede vel brænde hver dag. - Men hvorfor slå dem ihjel?
- Kvinder dræber oftest ægtefællen. - Af åbenlyse årsager.
Men hvad med søsteren og svigerinden?
- Måske var han rent faktisk skyldig. - Hold op, Rich. Det er for nemt.
Er du ikke ham forfatteren?
Jo. William S. Burroughs. Mig en fornøjelse.
Jeg læste "Magdalene Poems" højt for klassen.
- Hvad fik du ud af dem? - De er drøngode.
Thomas Janes, ikke sandt?
- Hvad arbejder du så på nu? - En reklamefilm, men det er tys-tys.
Ham den lækre fyr er min bror Rich.
- Må jeg følge med til domhuset? - Det behøver du ikke.
Jeg vil gerne med.
Ham mr. Wagner er en flot fyr. Han er vist ret glad for mig.
- Er det derfor, du smiler sådan? - Nej da.
- Jeg glædede mig over mit arbejde. - Med at rede senge og tømme potter?
Hvor er du grov.
Måske smiler jeg, fordi jeg bærer på en skøn hemmelighed.
- En hemmelighed? - Du skal nok få den at høre, Maren.
Kom nu, Karen.
Sig det nu, ellers revner jeg af nysgerrighed.
Jeg har såmænd bare fået et brev fra vores bror.
Evan?
- Har du brevet med? - Beklager. Det ligger på Appledore.
- Hvad skriver han? - At han kommer til Amerika i oktober.
Gør han?
- Kommer Evan? - Han vil bo hos dig og John.
- Vær hilset, Amerika! - Hvilken glædens dag.
Det må fejres.
Maren, det er min smukke kone, Anethe.
En skål for de nyankomne.
Min smukke søster Maren.
Det er Louis.
- Skal I danse? - John, spil.
Bravo, John.
Vær god at fortsætte, når De kan.
Da jeg fik døren op, -
- så jeg manden tage fat i en stol med begge hænder.
Så smækkede jeg døren og skyndte mig ind til min søster.
Jeg sagde til Karen, at vi kunne flygte ud ad vinduet.
Men hun sagde, hun var for træt. Hun lå bare på gulvet.
Og manden blev ved med at hamre på døren.
Jeg bad Anethe om at gemme sig, så hun hoppede ud ad vinduet.
Men da jeg bad hende hente hjælp, sagde hun, at hun ikke kunne.
Frygten havde gjort hende stum.
Jeg stod bare ved døren -
- og holdt manden ude.
Pludselig holdt han op med at banke.
Jeg hørte Anethe råbe efter Louis flere gange.
Jeg gik over til vinduet -
- og kiggede ud og så manden.
Han huggede en stor økse i hende, og så faldt hun omkuld.
Så huggede han igen og gik tilbage til huset.
Igen bad jeg Karen stikke af, men hun sagde, hun var for træt.
Så jeg hoppede selv ud ad vinduet og løb ned til hønsehuset.
Jeg så den lille hund.
Jeg ville ro væk derfra, men jeg kunne ikke finde nogen båd.
Så flygtede jeg ned mod klipperne for at skjule mig for manden.
Og er den mand blandt os i dag?
Hvis loven vi! lytte, vil jeg med mit hjerte, min sjæl og min forstand -
- fortælle sandheden om den hænde/se, der til stadighed hjemsøger mig.
Jeg aflægger ikke denne forklaring for at forsvare mig, -
- for hvilket forsvar har de, der endnu lever og ånder og spiser, -
- over for dem, der på grusom vis har måttet lade livet?
Jeg kan ikke.
Hvad er der galt?
Jeg ved det ikke. Jeg kan bare ikke her.
Det er ikke din skyld, Thomas. Det er min egen.
Vær sød at holde om mig.
Jeg har bange anelser.
Det var Gud, der fik mig til at indse, at jeg måtte overleve prøvelserne, -
- så jeg kunne blive genforenet med min bror.
Jeg svor at være så rolig og tavs som muligt, -
- så min voldsomme indre uro ikke endte med at fortære mig.
Hvis du skynder dig, kan du komme med til Portsmouth.
Her er alt, hvad jeg behøver.
Min kone er her. Mere end hende har jeg ikke brug for.
Og så er min søster her jo også.
Jeg har ikke brug for byens larm.
Jeg er tilfreds med at blive her og sætte madding i nettene -
- og tænke over min lykke.
- Er du og Anethe faldet godt til? - Kan du ikke se, hvor glad hun er?
Hun er meget behagelig.
Og så er hun pæn at se på.
Men hun har meget at lære om hushold.
Hun har fået en god læremester.
Du er blevet en glimrende kok, Maren.
Jeg ender med at blive tyk.
Og med lidt held bliver du også snart selv tyk.
Tror du det?
Jeg mener bare, at du en dag måske vil glæde os alle med gode nyheder.
- Hvad er der galt? - Jeg kan ikke få børn.
Er du sikker? Har du været hos lægen?
Læger er ikke nødvendige. Tre år er bevis nok.
Men jeg er nu ikke overrasket. Jeg har altid anet det.
Eller i hvert fald siden...
Kan du huske det?
- Du kan godt huske det, ikke? - Jo, naturligvis kan jeg det.
Og da jeg samtidig blev kvinde...
Den slags bør bror og søster ikke tale om.
- Det er privat. - Jeg vil aldrig gøre dig ked af det.
Er du lykkeligt gift?
- Vi klarer os. - Men hvad med børn?
Mener du, om jeg regelmæssigt modtager min mands sæd?
- For guds skyld, tal dog ordentligt. - Undskyld, Evan. Tilgiv mig.
Af og til tror jeg, at jeg er ved at blive tosset.
Godmorgen, Maren.
Jeg må se at komme i gang med nettene.
Undskyld, jeg er så sent oppe.
Må jeg få ost og pølse fra aftensmaden i går til morgenmad?
Stakkels Maren.
Hvorfor lod jeg dog kosten ligge der?
Jeg henter moppen.
Nu har jeg jo ødelagt dit gulv.
Jeg kan være så håbløs. Kan du tilgive mig?
Jeg frygter, at jeg aldrig bliver så god en hustru, som du er.
Evan priser dig i høje toner.
Jeg skal nok tørre det op. Lad mig hjælpe.
- Det behøver du ikke. - Kan jeg ikke hjælpe med noget?
Vores gigtplagede logerende vil gerne have, at du læser for ham.
Skal jeg læse for Louis Wagner?
Inde på hans værelse?
Han kan ikke gå, Anethe.
Hvis du skal læse for ham, skal det være på hans værelse.
Bogen ligger ved hoveddøren.
Jeg kommer for at læse for dig.
Tak.
Anethe?
Louis...Han...
Anethe. Din stakkel.
Han...
Du behøver ikke fortælle mig det.
Jeg siger, han har taget af forrådet. Så er han væk herfra i morgen tidlig.
Hvis du røbede det for Evan, ville han slå Louis ihjel.
Så ville han blive hængt. Forstår du det?
Du er så god ved mig.
Du må hvile dig.
Er min gæstfrihed ikke nok? Skal du stjæle fra mig?
Jeg har ikke taget så meget som en krone.
- Siger du, min kone lyver? - Jeg ved ikke, hvorfor hun siger det.
Forsvind med dig! Af sted!
Fra nu af må du tjene en ærlig skilling!
"Selv de vanvittige...
...vil besinde sig."
"Selv om de synker i havet, skal de igen opstå."
"Selv om de elskende forsvinder, -
- vil kærligheden bestå."
"Og døden skal ikke få magten."
Dylan Thomas.
Vi mødtes i en bar, hvor han skulle læse op.
Jeg vidste ikke, det var digteraften.
Den morgen var min første opgave at fotografere et oppustet lig.
Den perfekte forberedelse til at møde mig.
Thomas var vild med, at jeg aldrig havde hørt om han.
Gud, hvor ser de lækre ud.
- Havde du aldrig hørt om ham? - Nej, jeg tænkte mere visuelt.
Jeg læste ikke digte.
Jeg fortsatte med mit arbejde uden at spørge Thomas om noget.
Jeg fortalte ham om et billede, jeg tog af en far, -
- der trækker sin søn op af en iskold dam.
Man ser manden ligge på isen og gribe fat i drengens hænder, -
- og de har begge lukkede øjne.
Og så sagde Thomas det mest utrolige. Kan du huske det?
Nej.
- Hold nu op. - Jeg kan ikke huske det.
Han sagde, at vi arbejder ens. Vi forsøger begge at fastfryse tiden.
- Det har jeg aldrig sagt. - Det var lige, hvad du sagde.
- Det er noget prætentiøst pis. - Nej, det er da smukt.
Hvis jeg virkelig sagde det, var det for at få dig med i kanen.
Gad vide, hvilket øjeblik jeg kunne have ændret.
Hvilken bevæge/se, der kunne have forandret skæbnen.
Måske kunne jeg have gjort det med et ord. En tanke.
Det var pænt af dig at gøre det her for Jean.
Hun havde brug for at komme væk.
Måske ville det have været bedst, hvis jeg var blevet hjemme.
Er jeres forhold seriøst?
Jeg bliver aldrig seriøs. Det overlader jeg til romantikeren.
Er jeg romantiker?
Det skal du vel være for at skrive, som du gør. Uanset konsekvenserne.
Jean vidste, hvad hun gik ind til, da vi fandt sammen.
Det ved hun bedre end nogen anden.
Talent undskylder grusomhed.
Vidste du ikke det?
Ikke talent. Måske genialitet.
Du har talent, men verden er fyldt med talentfulde røvhuller.
Enhver rim-snedker kan få noget ud af sådan en solnedgang.
Jeg går ikke engang rundt med en kuglepen længere.
Hvor længe har du været optaget af Thomas' digte?
Jeg har altid læst dem. Efter han fik prisen, læser alle dem.
Ikke med samme følsomhed.
- Du tager gas på mig, ikke? - Nej, jeg mener det.
Han nyder at tale med dig om digtene. Ikke fordi han skriver så meget mere.
Men "blokering" er en kliche, han aldrig vil tage i sin mund.
Det havde jeg overvejet.
Ved du godt, at han har dræbt en pige?
Har Thomas dræbt en pige?
Jeg er ikke helt med.
- Jeg er ikke helt med. - Bilulykken. Hans ar, du ved.
Det var Thomas, der kørte. Han havde en pige med.
Thomas kørte i grøften, og bilen rullede rundt.
Hun døde. De var sytten.
Var han fuld?
Ja.
Så Magdalene-digtene handlede altså om hende?
En undersøgelse af en syttenårig pige -
- og de sidste fire sekunder i hendes liv.
"At adskille sig fra livet, -
- fra forjættende mysterier og salte skumsprøjt, -
-fra de alvorlige sigøjnerblikke -
- og lang-lemmede danserinders hellige, bitre hud."
"Et kors ..."
"Et kors, mit skjold på hendes strubes alter."
Men hun hed ikke Magdalene. Hun hed Linda.
- Og han elskede hende. - Meget højt.
Han er nok aldrig kommet over det.
Alle digtene handler om ulykken, selv når det ikke virker sådan.
- Men han giftede sig da med dig. - Ja, Linda var jo død.
Og jeg havde ingen anelse om, hvem Thomas var.
Hvorfor fortæller du mig det her?
Vil du ikke gerne vide det?
Hvad laver I to?
Ikke noget særligt.
Det her gjorde jeg bare ikke.
Du skal ikke tage tallerkenerne. Jeg rydder af bordet lige om lidt.
Thomas?
Hvad er der?
Du skælver jo.
Tag min jakke på.
Tak.
Du skal ikke sejle til Portsmouth uden min indkøbsliste.
Vi skal bare ud og hente nettene. Vi går ind og spiser, inden vi sejler.
Kan I virkelig komme ind igen i den vind?
Og husk for guds skyld at sejle Karen til Appledore.
Hun bryder sig ikke om at sove i køkkenet!
Det er skønt at have selskab.
Det er dumt at sidde der med hat på. I skal først sejle om flere timer.
Nu må I ikke skændes.
- Ikke i dag. - Hvad sker der i dag?
Kære medsøstre, I må ikke sige det til nogen.
Jeg har end ikke sagt det til min mand.
Tillykke, min kære.
- Var vi uanstændigt hurtige? - Er du helt sikker?
Jeg er to måneder over tiden. Januar og februar.
Måske er det kulden.
Kulden får os til at søge varme hos hinanden.
Hvor er jeg glad på dine vegne.
Jeg tænkte nok, vinden var for stærk. De sejler direkte til Portsmouth.
Hvad skal jeg så sidde her og være stadset ud for?
Det var så det. De kommer ikke tilbage i aften.
Vinden lægger sig om aftenen. Deres sejl vil hænge slapt ned.
- Jeg kan ikke sove alene. - Du er ikke alene.
Karen og jeg er her jo også.
Nu kommer jeg til den sværeste del af min beretning, -
- nemlig at stå over for de hændelser, der indtraf den 5. marts 1873.
Det er ikke, fordi jeg ikke husker hændelserne i detaljer, -
- for dem husker jeg kun alt for godt.
Farverne står skarpe og grelle.
Lydene er tydelige og skurrende -
- som i et frygteligt mareridt, der vender tilbage igen og igen.
Jo længere de er væk, des mindre skal vi lave.
- Jeg er sulten. - Så skulle du have spist din mad.
Jeg har lige gjort køkkenet rent.
Maren, må jeg sove sammen med dig?
- Jeg fryser, og jeg er bange. - Nu er du fjollet.
Der er trygt og varmt i din seng.
Jeg ved, det er barnligt, men må jeg ikke nok?
Kom.
Lad bare ilden brænde ud.
Maren, du passer så godt på os.
Som en hønemor.
Dit ansigt føles så varmt.
Har du hovedpine?
Er det bedre nu?
Ja.
Savner du ikke John?
Hans kærtegn?
Det kan være svært at sidde og vente, til det bliver sengetid.
Gør I det hver aften?
Ja.
Det gør vi også.
Vend dig om.
Tag din natkjole af.
- Min natkjole? - Jeg vil gnubbe din ryg.
Er det rart?
Ja.
Jeg elsker dig, Maren.
Gjorde det ondt?
Nej.
Jeg elsker også dig, Anethe.
I løbet af mit liv har jeg opdaget, -
- at vi ikke altid kan forstå Gud.
Forstå, hvorfor han på en og samme nat bringer lyst, død, raseri og ømhed -
- i én stor forvirring, så man knapt kan skelne det ene fra det andet.
Man kan dårligt bevare sin fornuft.
- Undskyld, jeg ville ikke... - Hold da kæft!
- Har du svømmet helt herud? - Nogen har jo snuppet gummibåden.
Du må være ved at dø af kulde.
- Du græder. - Nej, jeg gør ikke.
Hvad laver du herude?
Milde himmel...
- Jeg ville tage et par billeder mere. - I mørke?
Mordene blev jo begået om natten.
- Hvad er det her? - Det er Marens vidneforklaring.
- Det ligner da originalen. - Jeg lånte den uden at spørge om lov.
Det ligner ikke dig.
Hvordan er jeg da, Rich?
Gå ind i seng igen.
- Er du okay? - Ja.
- Hvor har du været? - Ude på øen og tage billeder.
De andre både sejlede for et kvarter siden.
Jeg ved ikke, hvad der foregår.
Hvor er Adaline?
Hun sover stadig.
Tag fat i linen.
Hvordan har du sovet?
- Hvad er der galt? - I lige måde.
Jeg har det rigtigt skidt.
Kystvagten varsler om kraftig regn, -
- stormflod og vind af orkanstyrke langs hele kysten.
Uvejret nærmer sig hurtigere, end jeg regnede med.
- Er du okay? - Ja.
Bare vinden i sig selv kan sende os ind i klipperne.
Jeg bruger motoren ligesom de andre både.
Hellere ligge underdrejet derude end helt herinde.
Du må gå op og surre hovedsejlet fast.
Du og Adaline må fæste alt, der er i kahytten.
Kikkert, kamera, skuffer... Alt, der ligger løst.
Der er bånd herinde.
Alt, der ikke må blive vådt, skal i plasticposer.
Hvis den her pumpe går i stå, så henter du mig.
Tag de her på.
Jeg går op på dækket.
- Kan I to nu klare det? - Ja.
- Jeg har aldrig oplevet en storm før. - Det skal nok gå.
Hjalp Rich dig med at tage billeder?
I var væk længe.
Han svømmede ud til mig. Han var vel urolig for mig.
Jeg tog med for at møde dig, Jean. Thomas har fortalt så meget om dig.
Gudskelov.
Jeg troede, en mand kunne kurere dine syge lyster, -
- men du er blot blevet endnu mere fordærvet.
Du misforstår. Jeg frøs bare.
- Og så tager du natkjolen af? - Hold nu op.
Tror du, jeg er dum?
- Hvad er der galt? - Din stakkel.
Jeg havde håbet, du ville blive forskånet for det her.
Men nu har Maren også fordærvet dig.
- Hun har ligget med din mand! - Hold mund, Karen.
Hendes ækle synder måtte stoppes ved at sende hende til Amerika!
- Det er vel ikke sandt, er det? - Jeg elskede ham, som du elsker ham.
Det var sygelighed, ikke kærlighed!
Når din mand får det her at vide...
Mig skræmmer du ikke.
- Der er vand på gulvet! - Hvad er der galt?
- Pumpen er gået i stå. - Jeg siger det til Rich.
- Hvad er der sket med dit ansigt? - Det går hårdt for sig!
- Jeg må tale med dig. - Hvor er Adaline?
- Hun er søsyg. Hun har lagt sig. - Rich, der er vand på gulvet!
Tjek pumpen!
Flyt dig.
Motoren er sat ud! Jean, kan du overtage roret lidt?
- Jeg viser dig, hvad du skal gøre! - Thomas...
Jo før, jo bedre!
- Så overtag da for guds skyld roret! - Jeg elsker dig.
Overtag roret! Af sted!
Hold bølgerne bag dig, ligesom de er nu!
Hvad du end gør, må du ikke lade dem komme fra siden!
Det skal du nok klare! Tag roret!
Tag dem her på!
- Hold nu ordentligt fast. - Det gør jeg også. Hvor slemt er det?
Hvis der kommer vand ind her, så er vi på røven.
Adaline! Du skal have vest på!
Anethe?
- Maren, lad mig gå. - Du skulle ikke have det at vide.
Det gør mig ondt.
Ingen kan, hvis de ikke har oplevet det, sige med sikkerhed, -
- hvordan de vil reagere, når raseriet overtager krop og sind.
Lynhurtigt og gennemtrængende angribes alle sanser af vreden, -
- som et pludseligt jag i hånden.
Jean! Kom væk fra boven!
Ræk mig din hånd!
Der er han!
Og er den mand blandt os i dag?
Stille!
Stilhed i retten!
Hæng ham!
Stille!
Louis Wagner, du kendes skyldig i overlagt mord.
Du vil blive ført til statsfængslet i Thomaston, -
- hvor du vil blive hængt fra halsen, indtil døden indtræffer.
Det var min ide. Min svoger har en båd.
Han kunne sejle os ud til øen, hvor mordene blev begået.
Vores datter blev hjemme hos farmor. Jeg troede, det ville blive en ferie.
Vi vil alle sammen gerne tro på løgnen om, -
- at man kan blande arbejde med fornøjelse.
Anklageren kan tage imod Dem nu.
Det er længe siden.
Jeg må tilstå noget om mordene.
"Herren er min hyrde, jeg lider ingen nød, -"
"- han lader mig ligge i grønne enge, han leder mig til det stille vand."
"Han giver mig kraft på ny, -
- han leder mig af de rette stier for sit navns skyld."
"Selv om jeg går i mørkets dal, frygter jeg intet ondt, -
-for du er hos mig, din stok og din stav er min trøst."
Gud er god. Han lader ikke en uskyldig lide.
Louis Wagner er uskyldig.
Gud tilgive min løgn.
Kvinder er jo ustadige. Man kan ikke altid tro på dem.
- Det er sandt. - Vi må følge juryens beslutning.
Er det forstået?
Nogle gange i ens liv fornemmer man, at noget er ved at ske.
Og samtidig indser man, at det allerede er sket.
Det samme sker vist, når man dør.
Man gennemlever sit' liv på et øjeblik.
Man begynder ved fødslen og ender med fuldstændig indsigt.
"Selv om de synker i havet, vil de igen opstå."
"Selv om de elskende forsvinder, -
- vil kærligheden bestå."
Jeg tror på, at i ens mørkeste stund -
- kan Gud genoprette ens tro og skænke en frelse.
Hen imod daggry i hulen -
- bad jeg for første gang, efter Evan havde skældt mig ud.
Disse bønner brod frem som de tårer, jeg græd i min ulykkes bitreste stund.
Jeg bad for Karen og Anethe, og for Evan, -
- som få timer senere ville gå op ad stien mod huset-
- og undre sig over, at hans kone ikke løb ham i møde.
Og endnu en gang for Evan, der ville vakle væk fra huset og øen -
- og aldrig mere vende tilbage.
Og så bad jeg for mig selv, -
- der ikke havde forstået de syn, som Gud havde skænket mig.
NATTEN TIL DEN 5. MARTS 1873 -
- BLEV TO NORSKE KVINDER MYRDET PÅ ISLES OF SHOALS, -
- 15 KILOMETER UD FOR NEW HAMPSHIRES KYST.
EN TREDJE OVERLEVEDE VED AT SKJULE SIG I EN KLIPPEHULE.
SPØRGSMÅLET OM, HVEM DER DRÆBTE ANETHE OG KAREN CHRISTENSON, -
- DISKUTERES STADIG MERE END ET ÅRHUNDREDE SENERE.